Alex.
Hvad er der? Jeg skal tisse. Må jeg gå med?
Så skynd dig.
Du må ikke gå fra mig.
De virker ikke. Som sædvanlig
Det er de andre. De leger med vandhanerne.
Hvem? De andre børn.
De uhyggelige børn.
Det er bare en historie. Nej, det er sandt
Har du måske set dem? Nej, vel?
Vent. Hvor skal du hen?
Jeg kommer lige om lidt.
Alex?
Går alt, som det skal? Ja, madame.
Madame Francard, jeg har brug for Dem.
Har De ikke altid haft det?
Anden dør til højre. Der er alt, hvad du har brug for.
DE FRANSKE ALPER 1958
Du behøver ikke tage den på med det samme. Madame er streng.
Mit navn så du på skabet. Helenka?
Jeg står for mad og rengøring her på skolen. Du bliver ikke alene.
Du er en køn pige.
Har De arbejdet her længe, frue? Du behøver ikke kalde mig "frue".
Stedet har været mit hjem i 23 år, og det er ingen dans på roser.
Men det er såmænd ikke værre end alle andre steder.
Og den friske bjergluft er en ekstra bonus.
Og hvordan er sådan en køn, ung pige som dig endt her?
Hvis jeg havde et smil som dit, havde mit liv set anderledes ud.
Skal du bo her helt alene?
I udvælger en splejset stuepige, og hende skal jeg overlade stedet til?
Den unge kvinde havde knas med de mennesker, hun arbejdede hos før.
Stillingen på Saint Ange er en ny start i livet for hende.
Hvad forstand har I på tjenestefolk? Jeg spørger bare.
Saint Ange bliver lukket, basta. Vil De da have, at flere børn skal dø?
Jeg ville have haft penge til at få Saint Ange på ret køl igen.
Det ville have sparet os alle en masse sorg.
Hentede hun dig ved bussen?
Hun insisterede på det for at vise, at hun stadig bestemmer. Sådan er hun.
Kom med.
Det her er de ansattes fløj.
Drengenes sovesal er på den anden side af hovedtrappen.
Pigernes sovesal er ovenpå. Resten er mere eller mindre låst af.
Nogle lokaler er så angrebet af råd, at det er farligt at komme der.
Fugt, utætheder. Det er Saint Anges banesår.
Her er dit værelse.
Kære born...
Dagen i dag bør være en glædens dag.
I skal forlade dette hjem, hvor I er vokset op
med Guds kærlighed og respekt for Hans hellige ord.
I er blevet opfostret og elsket
efter den hellige bogs regler.
Og den uddannelse, I har fået her,
vil hjælpe jer i verdenen udenfor i livets sværeste stunder.
Glem aldrig i det nye liv, der venter jer,
den lærdom, I tager med herfra.
Og bevar alle sammen i en lille krog i jeres hjerte
mindet om de gode tider, vi har haft her.
Jeg ved, at I hos jeres nye adoptivfamilier vil gore alt for
at gore jer fortjent til deres kærlighed.
Og at I i jeres videre liv som mænd og kvinder
altid vil ære mindet om Saint Ange.
Helenka?
Kom ind.
Kommer du for at besøge mig?
Det var godt. Musikken var til ære for dig.
Du er kommet i Paradis. Saint Ange er et paradis for børn.
Javel, ja.
Jeg så dig sammen med børnene. De kan lide dig.
Vi skal gøre stedet fint i stand, til de kommer tilbage.
For det gør de før eller siden.
De ville have, jeg skulle flytte værelse, men det vil jeg ikke.
Hvor længe har du boet her? Jeg har altid boet her.
Hvor gammel er du?
Hold op. Du spørger henkastet, men du er helt syg for at få det at vide.
Ligesom de andre. Børnene, derimod, er ligeglade med, hvor gammel jeg er.
Gå din vej.
Undskyld.
I forstår ingenting. I er altid så fordømmende.
Det må du virkelig undskylde. Gå din vej!
Du har lige mødt Judith. Hun gav dig sin særlige velkomst.
Hun er helt... Det er derfor, staklen må blive her.
Jeg tror, hun holder øje med mig. Judith?
Hun er nysgerrig som en spion.
Hvor gammel er hun? Hvor gammel tror du?
Hun lyder meget voksen, indtil det går op for en,
at hun siger det rene vrøvl.
Besynderligt. Du vænner dig til det.
Hvad skal der ske med hende? Hun tror, jeg tager hende med mig.
Jeg kan godt være blød om hjertet, men jeg skal ikke nyde noget.
Kan du forestille dig en ballade?
Jeg fandt den på lageret. Francard har sikkert aldrig brugt den.
Her, Judith.
Føj!
Musik, musik! Selvfølgelig.
Tilgiv mig.
Godt. Kom så.
Har du sovet godt? Sådan da.
Onde drømme? Ja.
Det er et stort hus. Du vænner dig til det.
Daniel er tidligt på den. Er der noget, du har brug for?
Kan du klare dig? Vi kommer ikke sent hjem.
Jeg vil vaske gulvet i entreen. Gør, som du vil. Madame er her ikke.
Pas på de uhyggelige børn.
Hold hende fast.
Hold hende fast, Judith!
Fald nu ned. Hold hende, Judith!
Anna, fald nu ned. Anna!
Det skal nok gå alt sammen, det skal nok gå alt sammen...
Fald nu ned, kære ven. Fald nu ned.
Dygtig pige. Fald nu ned...
Lig stille, kære ven. Jeg er lige straks færdig.
Ét sting mere...
Rør dig ikke, rør dig ikke.
Når den lille kommer, skal vi holde fest.
Hold op.
Hvorfor? Fordi jeg siger det.
Så skulle den være der.
Du gode gud. Hvad har de gjort mod dig?
Er det også deres? De svin, du arbejdede hos?
Du må ikke sige noget til nogen. Aldrig.
Græd du bare. Græd.
Græd, græd...
Hvad laver du? Ikke noget.
Jeg roder bare rundt.
Du finder ikke andet end rotter her.
Og minder.
Minder, der ikke vedkommer dig.
Kom De i aftes? Jeg bliver her ikke.
Jeg skal bare hente nogle personlige ejendele.
Så du roder op i fortiden?
De gav os mere end nogle få stakler.
Stakkels små lam. Snesevis hver uge.
Børn?
Sammenkrøbet bag i bilen. Tavse som graven.
Så skræmte, at end ikke spædbørnene formåede at græde.
Fem års krig. Men vi overlevede.
Da arkivet stod på mit kontor,
var der altid børn, der sneg sig ind og kiggede i det.
Det er ubehageligt, ikke?
Nyder du at snage i alt det her? Nej.
Nævn det ikke for Helenka. Hun prøver at glemme det.
Forstår du det?
Jeg har mødt piger som dig før. Piger, der ikke kan dy sig for at snage.
De lytter bag døre og blander sig i alting.
Før eller siden får de som fortjent.
Du har sagt det til hende.
Francard ved det.
Selvfølgelig. Har du set ned ad dig selv?
Jeg tror ikke på dig. Hvorfor sagde du det til hende?
Det var ikke nødvendigt. Man ser det i dine øjne.
Vi vidste det, allerede inden du kom hertil.
Det vigtigste er, at du forliger dig med det herinde.
Fjollede pigebarn. Hun tror, hun kan narre omverdenen.
Vi ved besked, tøs.
Farvel, madame. Jeg skal nok tage mig af det hele.
Judith.
Prøv at samle dig.
Du må fortælle mig om dem.
Jeg så de andre børn i kapellet.
De uhyggelige børn. Børn...
Jeg så billederne af dem i kapellet.
Marie talte tit om dem. De uhyggelige børn...
De kommer og besøger mig om natten, når jeg sover.
Jeg kan høre dem.
Jeg er her, fordi jeg også kan høre dem.
Husk, hvad du lovede. At jeg måtte beholde killingerne.
Det er ikke nogen god ide. Du lovede.
Vi taler om det i morgen.
Jeg gemmer mig, og kan du ikke finde mig, beholder jeg killingerne.
Lad den løgnhals være, hvor hun hører til.
Judith? Jeg er her.
Prov at fange mig!!
Hvad er det, I vil?
Hvad er der galt?
Anna, hvad er der galt?
Fald nu ned, Anna.
Fald nu ned, så taler vi om det.
Det her er måske også noget, jeg selv har opdigtet?
Ved du slet intet om denne verden? Er du i samme verden som Judith?
Hvis du gerne vil opsøge ulykken, så skal du bare fortælle hende det hele.
Som om hun ikke er forstyrret nok i forvejen.
Hun kom hertil i 46, i ambulancen sammen med de andre.
Hvor er de andre?
Hvor mange tror du, der overlevede? Hvor mange?
To læger til 300 børn. Hvor mange tror du, vi reddede?
Hvad er det, du vil opnå?
Hun kom hertil i 46...
...i ambulancen sammen med de andre.
Hvor er de andre?
Hvor mange tror du, der overlevede?
Killingerne er væk!
Hvor er de henne? Jeg ved det ikke. Fald nu ned.
Jeg har ikke set killingerne.
Killingerne er væk!
Hvor er I?
Vær sød at give mig dem tilbage, kære Jesus.
Kom og se.
Det var ikke dig, vel? Nej.
Du ville ikke have, jeg skulle beholde dem!
Du sagde, de var blevet født på det forkerte sted!
Du ville ikke have, jeg skulle beholde dem!
Det er, som om hun vidste det. Fordi det var hende, der gjorde det.
Hun lyver, ligesom de andre. De dækker over det, der foregik her.
Men børnene vil have, jeg skal vide det.
I årevis har de ønsket at holde dig fanget i søvnen. De løj.
Nu skal du vågne og huske, hvad du har set.
Hvad?
Børnene. Dine brødre og søstre. De udsatte dem for frygtelige ting.
Men de er stadig her i huset. Du kan fornemme dem, ikke?
Det tror jeg. Hvor er de?
Nu skal du vågne.
Hvor længe vil du undgå mig? Ikke et ord fra dig i tre dage.
Bare fordi hun ikke måtte beholde killingerne. Jeg gjorde dem intet.
Ved du, hvor hun vil ende sine dage? Bag lås og slå blandt de sindssyge.
Jeg husker et sted for længe siden. Det var der, de anbragte børnene.
Hvad for nogle børn?
Anderledes børn. Hvordan anderledes?
Alt var anderledes.
Prøv at huske det, Judith. De har brug for mig.
Der var fredfyldt som i Paradis. Fyldt med børn.
Hvor var du?
Jeg legede med dem. Det var så smukt.
Spisesalen?
Nej. Entreen?
Nej. Prøv nu at huske det, Judith.
Der var vist en korridor. Eller måske ikke.
I det store badeværelse?
Badeværelset.
Er de her?
Et sted inde bag væggene.
De vil sikkert gerne lege.
Giv mig lampen.
Judith, lampen.
Så du dem?
Jeg sagde jo, de gerne ville lege.
Er de her?
Er I her?
Er det dem?
Fald nu ned.
Hvis du går derind, kommer du aldrig tilbage. Det hele er pilråddent.
Hold så op! Hold så op!
Så du dem? Så du dem? Fald nu ned.
Hvad gjorde I mod dem?
De har været døde og begravet i 15 år!
De var for mange. Lad hende være!
Du er fuld af løgn!
Du vil have, de skal spærre mig inde!
Er de her? Kan du se dem?
Er det her, I leger?
Anna?
Du må ikke gå derind.
Det er forbi, Anna. Der er ikke mere.
Den styres med et håndtag. Du må ikke gå derind.
Lad mig gøre det. Du må ikke!
Lad mig gøre det!
Den virker ikke.
Her er ikke nogen længere. Kom, vi går.
Kom med.
Nej!
Døren skal være lukket, før den kan køre.
Bliv der.
Hvis jeg ikke kommer tilbage, må du skaffe hjælp.
Det kan du godt finde ud af. Du er en stor pige.
Mor... mor... mor... mor...
Hvad skulle hun dog herinde? Madame Francard...
Her er hun.
Hvad gør vi? Vi rører ikke noget.
Nu er der blot tilbage at ringe til politiet. Vi kører.
Jeg skulle aldrig have ladet hende være alene.
Hvad mere kunne du have gjort? Du hentede mig. Du klarede det flot.
Jeg burde være kommet noget før, da hun druknede killingerne.
Så ville Judith ikke have vendt sig mod mig.
Tager hun sine piller igen? Det sørger jeg for.
Er du klar?
Så kom.
Judith? Jeg tager bare en souvenir.
Judith...
Judith?